ministre
Català
[modifica]- Pronúncia(i): oriental /miˈnis.tɾə/, occidental /miˈnis.tɾe/
- Rimes: -istɾe
- Homòfon: ministra
- Etimologia: Del llatí ministru(m), acusatiu de minister, segle XIII.
Nom
[modifica]ministre m. (plural ministres, femení ministra)
- En el govern d'un estat, membre del govern que en la jerarquia política està just per sota del cap d'estat. Típicament dirigeix un ministeri o més, en cas contrari se l'anomena ministre sense cartera.
Derivats
[modifica]Traduccions
[modifica]Nom
[modifica]ministre m. (plural ministres)
- (peixos) fadrí
Verb
[modifica]ministre
- (valencià) Primera persona del singular (jo) del present d'indicatiu de ministrar.
- (occidental, balear) Primera persona del singular (jo) del present de subjuntiu del verb ministrar.
- (occidental, balear) Tercera persona del singular (ell, ella, vostè) del present de subjuntiu del verb ministrar.
- (occidental, balear) Tercera persona del singular (ell, ella, vostè) de l'imperatiu del verb ministrar.
Miscel·lània
[modifica]- Síl·labes: mi·nis·tre (3)
- Anagrama: terminis
Vegeu també
[modifica]- Article corresponent a la
Viquipèdia
- Obres de referència: DIEC, GDLC, DCVB
- Labernia y Esteller, Pere. Diccionari de la Llengua Catalana ab la correspondencia castellana y llatina., Tom II, Barcelona, 1840. (p. 215)
Categories:
- Derivats del llatí al català
- Mots en català documentats des del segle XIII
- Substantius masculins en català
- Peixos en català
- Verbs en primera persona del singular del present d'indicatiu en català
- Verbs en primera persona del singular del present de subjuntiu en català
- Verbs en tercera persona del singular del present de subjuntiu en català
- Verbs en tercera persona del singular de l'imperatiu en català
- Mots en català de 3 síl·labes